Här, vid 39 års ålder...
...började jag känna mig gammal.
När jag låg där i mörkret, insåg jag till min förskräckelse-
-att något inom mig, som länge varit sjukt, helt stilla hade dött.
Mina känslor påminde om dem en make kan hysa efter fyra års äktenskap-
-då han plötsligt inser att han mist all åtrå, ömhet och aktning-
-för en tidigare så älskad maka.
Vi gick samma öde till mötes, armén och jag.
Från den första enträgna uppvaktningen tills nu-
-när det enda som återstår är lagens, pliktens och vanans kyliga förbund.
Vi skulle ge oss av den dagen. Vilket öde som än väntade oss-
-fruktade jag inget värre än detta.
Denna uppbrottets morgon var jag helt likgiltig inför vårt mål.
Jag utförde mitt arbete, men bara genom att foga mig.
När vi marscherade in i lägret vintern 1943-
-hade jag ett kompani förhoppningsfulla mannar.
Ryktet gick bland dem att vi äntligen var på väg till Mellanöstern.
Medan veckorna gick och snön smälte bort-
-övergick deras besvikelse i uppgivenhet.
Och jag, som borde ha gjutit mod i dem...
Hur kunde jag hjälpa dem, som själv var hjälplös?
-Hur går förflyttningen? -Sista förrådet kan lastas kl. 15.00.
-Har mr Hooper kommit? -Jag har inte sett honom, sir.
Har det där noterats i boken?
-Blåst under natten, sir? -Det duger.
God morgon, Hooper.
-Jag vill tala med mr Hooper. -Ja, sir.
Var har du varit? Du skulle ju inspektera trupperna.
Förlåt. Jag var tvungen att samla ihop mina saker.
-Det är därför du har en adjutant. -Ja, men han hade sitt att tänka på.
Om jag kommer på kant med Desmond, så får jag äta upp det.
Det förvånar mig inte om ni är så förtroliga. Har du mössknapp, Hooper?
Det är en order att alla kännetecken ska plockas bort.
-Du ingår väl inte i förtruppen? -Jo, det gör jag.
Gör jag inte?
Verkligen inte. Tittar du aldrig på anslagstavlan?
Har allt blivit ändrat igen?
Jaha, en salig röra. Fullständigt ineffektivt.
Så här skulle det aldrig få gå till i affärsvärlden.
Inspektera grupp D nu. -Just det, ja.
För Guds skull sluta säga "just det, ja"!
Förlåt. Jag försöker tänka på det. Det bara slinker ur mig.
-Chefen kommer, sir. -Tack, fanjunkare.
-God morgon, sir. -Är allt klart, Ryder?
-Jag tror det, sir. -Tror? Ni borde veta.
-Har det noterats? -Inte än, sir.
Inte än? Jag undrar vad som hänt om jag inte hade sett det.
Titta där!
Det blir just ett snyggt intryck för regementet som tar över.
Vad avgör ett regementes standard?
På vilket sätt det lämnar ett läger.
-Ja, det var illa. -En skamfläck! Se till att det bränns.
Javisst, sir. - Fanjunkare, underrätta transportplutonen-
-att chefen vill få det här diket uppsnyggat.
Friska upp mitt minne, Ryder. Vad var ni i det civila?
Konstnär, sir.
-Ni borde inte göra så där, sir. -Det är inte vårt skräp.
Nej, men om man stöter sig med en överordnad, får man sota för det.
När Sandy förflyttades följde hon efter honom ända dit.
Topphemligt. Det måste bli slut med de där kvinnorna som följer lägret.
-Det ska jag se till. -Min fru har ingen aning om var jag är.
Det är tredje gången vi får på pälsen den här veckan.
-Hur mår familjen? -Barnen är lite svåra när jag är borta.
Den unge officeren där borta, är inte han en av dina?
-Jo, det är löjtnant Hooper. -Han behöver klippas.
Han är inte presentabel nog för ett nytt högkvarter.
-Sånt slarv kan sänka ett regemente. -Jag ska ta itu med det.
Herregud, sådana officerare de skickar!
Om en ung officer vid mitt förra regemente såg ut så där-
-skulle de andra underordnade ha klippt håret åt honom!
-Skulle de, sir? -Mitt rykte ska inte äventyras...
...på grund av några oborstade tillfälliga officerare!
Furir Deakin! Hämta en sax!
Löjtnant James! Klipp den där mannen!
-Sir? -Jag sa: "Klipp den där mannen."
Ursäkta, sir. Jag förstår inte riktigt. Är det en order?
Det är din chefs önskan och det är den klaraste order som finns.
Sätt i gång! Snygga till honom!
Vi ska snygga till dig en smula. Varsågod och sitt, mr Hooper.
-Här är saxen, sir. -Ge den till löjtnant James.
Förstår du inte en order? Sätt i gång! Klipp!
Fortsätt! Klipp honom!
Kompani, givakt! På axel gevär!
På tre täter, vänster om!
Framåt marsch!
-Jag är ledsen för håret, Hooper. -Det gör inget.
-Sådant brukar inte hända. -Det är ingen fara. Jag tål en del.
-Någon aning om vart vi är på väg? -Nej.
-Tror du att det är allvar? -Nej.
Falskt alarm igen?
Alla tror att det är på riktigt. Vad ska man tro, det händer så ofta.
Det håller jag med om. Tre gånger på sex månader!
Det verkar så dumt med alla övningar om det aldrig blir allvar.
Oroa dig inte. Alla får säkert sin beskärda del vad det lider.
Jag vill bara kunna säga att jag var där.
Gas i går och gas varenda dag
Vi gasade blir i kväll men sen dröjer det nog ett tag
Gas vi får det är så man kan spy
Det kommer bombplan från Tysklands mörka sky
De är över oss De är över oss
-Vad tusan händer? -Vi blir utsatta för senapsgas.
Det är en övning.
Hooper, se till att fönstren är stängda och att ingen blir skadad.
Skriv sen en kort lägesrapport.
C-kompaniet kör vidare, sir. Ta till höger. Ni ser förrådsplatsen.
Ryder, kan jag få skjuts? Det är ingen dålig förläggning.
Ett stort privat hus med några sjöar. Vi kanske kan skjuta några änder.
God morgon, Hooper.
Flytta den.
God morgon, sir.
-Vet nån var vi är? -Inte officiellt, men det har nämnts.
Ett ställe som heter Brideshead. Det är godset som syns där borta.
-Tack, sergeant. Fortsätt. -Ja, sir. - Lystring! I språngmarsch!
Det var som om någon vridit av radion-
-och en röst som vrålat i mina öron oavlåtligt, dag ut och dag in-
-plötsligt avbrutits.
En kolossal tystnad följde, tom till att börja med-
-men så småningom fylld av ljuva och sedan länge glömda ljud.
Han hade nämnt ett namn som var mig så välbekant.
Ett magiskt namn med så uråldrig kraft att vid dess blotta läte-
-började spökena från hemsökelsens år att fly bort.
-Vart ska du, Hooper? -B-kompaniet avlöste oss.
Brigadstaben kommer nästa vecka. Jag kikade på huset. Väldigt pråligt.
Det finns en liten katolsk kyrka. De höll på med nån ceremoni.
Bara prästen och en gammal man. Det var konstigt. Mer din stil än min.
En stor hemsk fontän på baksidan. Bara stenar och gubbar med trumpeter.
Du har aldrig sett dess like!
Jo, det har jag. Jag har varit här tidigare.
Jaså, då känner du ju till alltsammans. Nu åker jag och snyggar till mig.
Vi ses, Ryder.
Jag hade varit där förut. Jag kände till alltsammans.
Första gången med Sebastian, en molnfri junidag för 20 år sen.
Även den dagen hade jag kommit hit utan att veta vart jag var på väg.
Oxford var på den tiden alltjämt en stad i många nyanser.
När kastanjerna blommade och klockorna ljöd över tinnar och torn-
-andades hon den milda atmosfär som präglats av århundradens ungdom.
Det var denna klostergårdstystnad som gav vårt glam dess bakgrund-
-och fortfarande bar det med glädje över larmet utanför.
Det var roddveckan. Hit kom en stökig skara flickor.
Invasionen gav eko i minsta vrå. Mitt eget college var inget undantag.
Vi skulle ge en bal.
-God morgon, Lunt. -God morgon, mr Ryder.
Tack.
Herrar utan damsällskap är ombedda att äta ute de närmaste dagarna.
-Ska ni äta hemma? -Nej, Lunt.
För att underlätta för uppassningen, heter det. "Underlätta"?
Jag måste köpa en nåldyna till damgarderoben.
Vad ska de dansa för? Det är väl inget förnuft i det!
Det har aldrig varit dans under roddveckan.
Räcker det inte med tekalas och båtfärder?
Allt är krigets fel, säger jag. Utan det hade det aldrig hänt.
Vin på kvällen och en herre eller två till lunch må vara hänt, men inte dans.
De som återvände från kriget hade sina idéer.
De var för gamla och ville inte lära sig. Så är det!
Några går på allmän dans, men dem lär ordningsmännen ta.
Här kommer lord Sebastian.
Här kan jag inte stå och prata när nåldynor behöver köpas.
God morgon, Lunt! - Vad händer på ditt college? Är det cirkusbesök?
Jag har sett allt utom elefanter. Oxford har blivit väldigt märkligt.
Det kryllade av kvinnor i går kväll.
Du måste genast följa med mig härifrån. Komma i säkerhet.
Jag har bil, en korg jordgubbar och en flaska Château Peyraguey.
Ett vin som du aldrig har smakat. Det är gudomligt till jordgubbar.
Jag hämtar mina saker.
Ta med lite pengar, vi kanske vill köpa nåt.
"Kan man känna likadant för en fjäril eller blomma"-
-"som för en katedral eller målning?"
Ja. Jag gör det.
-Är du klar? -Ja.
Visst är det tidigt? Damerna håller fortfarande på med vad de nu gör...
Lättjan är deras fördärv.
-Vart ska vi? -Hälsa på en vän.
Ta hand om Aloysius så han inte blir åksjuk.
-Var har du fått tag på bilen? -Den tillhör en dyster man...
...som heter Hardcastle. Lämna skrotet till honom om jag kör ihjäl mig.
Jag kör inte så bra.
-Gud välsigne Hardcastle! -Vem han än är!
Han skulle följa med. Jag sa kl. 10-
-men han sov alltjämt vid åttaslaget, så han var nog inte så angelägen.
Så synd att ingen av oss kan sjunga.
Vid elvatiden svängde Sebastian in på en sidoväg och stannade.
Vi åt jordgubbarna och drack vinet. Det stämde, det smakade ljuvligt.
Dofterna av det söta vinet tycktes lyfta oss en fingerbredd över marken-
-och höll oss svävande.
Här skulle man gräva ner en kruka guld.
Jag skulle vilja begrava nåt värdefullt på varje plats där jag varit lycklig.
När jag är gammal, ful och olycklig kan jag komma tillbaka och gräva upp det...
...och minnas.
Detta var min tredje termin-
-men jag räknar min Oxfordtid från första mötet med Sebastian-
-vilket hade ägt rum vid mitten av föregående termin.
Vi tillhörde olika college.
Jag kunde mycket väl ha undgått att träffa honom-
-om han inte hade supit sig full på mitt college-
-och jag inte haft rum på nedre botten.
Kusin Jasper hade varnat mig för de rummen.
Han ansåg mig vara ett ämne för noggrann vägledning.
Vad läser du? Historia är ett bra val. Sämst är engelsk litteratur.
Näst sämst är "Modern Greats". Betygsmässigt gäller allt eller inget.
Ett mellanbetyg är bortkastad tid.
Gå på de bästa föreläsningarna, även om de inte berör dina ämnen.
Så har vi klädernav Aldrig tweedkavaj och flanellbyxor - bär alltid kostym.
Anlita en Londonskräddare, du får bättre snitt och längre kredit.
Ringakta inte lärarna. Behandla dem ungefär som kyrkoherden hemma.
Och så klubbarnav Gå med i Carlton nu och i Grid i början av nästa år.
Vill du kandidera till The Union, så gör dig ett namn utanför först.
Befatta dig inte med Boar's Hill.
Och vännerv Välj dem med omsorg.
Annars får du ägna andra året åt att försöka bli av med dem.
Akta dig för anglokatolikerna. De är sodomiter med okultiverat uttal.
Akta dig för alla religiösa samfund.
-Hängde den här när du kom? -Nej, den är min.
Jag har hängt upp den. Det är van Gogh.
Jaha... Den här är fin.
Jag måste gå nu. Jag har ett möte. Förresten, en sak till...
-Byt rum. -Jag hade tur som fick dem.
Nedre botten vid yttre gården... Det är farligt. Man kan bli ruinerad.
Folk börjar hälsa på och gör sig alltför hemmastadda.
Du börjar bjuda på sherry... Snart står du för gratis utskänkning.
Jag vet inte om jag följde ett enda av hans råd, Jag bytte aldrig rum.
Det växte nejlikor nedanför fönstren som fyllde rummen av väldoft.
Det är det bedrägliga i modern estetik.
Argumenten i "Significant Form" står och faller alltså med kvantiteten?
Om Cézanne tillåts skildra en tredje dimension på sina dukar-
-så måste Landseer tillåtas skildra hundens bedjande blick.
Mina första vänner var Collins, som var ett professorsämne-
-kunnig och med ett barnsligt skämtlynne-
-samt en skara intellektuella som inordnade sig-
-mellan de iögonfallande esteterna och proletärstipendiaterna.
Jag blev upptagen i denna grupp under min första termin.
Det var den typ av sällskap som jag haft det sista skolåret-
-och som jag förberetts på.
Men redan den första tiden, när livet i Oxford-
-med eget boende och eget checkhäfte var som ett äventyr-
-hade jag en känsla av att Oxford hade mer att erbjuda.
Jag visste vem Sebastian var innan vi träffades, Det var oundvikligt.
Han var årskullens mest framträdande figur, dels beroende på sin skönhet-
-dels på alla excentriska påhitt.
Jag såg honom första gången på Germer's.
Då var det inte hans utseende som slog mig, utan hans nallebjörn.
Ren exhibitionism.
Det var lord Sebastian Flyte. En mycket skämtsam ung herre.
-Tydligen. -Den här vägen, sir.
Han är markisen av Marchmains andre son.
Hans bror, earlen av Brideshead, utexaminerades förra året.
Han var helt annorlunda, nästan som en gammal herre.
Kan ni tänka er vad lord Sebastian ville ha? En hårborste till nallen.
Den skulle ha styva borst. Inte för att borsta honom med-
-utan för att kunna hota med smäll när han var tjurig.
Han köpte en av elfenben. Han ska låta gravera "Aloysius" på den.
Det heter nallebjörnen.
Frisören, som borde fått nog av studenters upptåg, verkade betagen.
Själv var jag kritisk.
Jag ändrade inte uppfattning senare-
-trots att Collins, som studerade Freud, hade förklaringar till allt.
När vi slutligen träffades var omständigheterna inte de bästa.
Slumpen betraktad som matematisk formel blir sannolikhetslära.
Därmed berövar vi slumpen dess grundvillkor-
-vilket måste anses vara en obestridlig slutsats.
Mycket bra.
Tack så mycket.
Om matematikens lagar kan omfattas av förnuftet...
Jag anar vart du vill komma. Om möjligheten finns-
-att slumpen existerar i en rationell värld, så måste den förklaras med-
-rationella processer.
Om vi tror att Gud skapade världen, så är det fullt möjligt att tro att...
De där hemska människorna! Vad gör de där inne?
Det ser ut som ett jävla bönemöte!
Om Gud har skapat Newtons tyngdlag-
-kan Han ha uppnått sitt syfte genom att nyttja det som vi kallar slumpen.
Är då inte slumpen grundprincipen för vårt liv i denna rationella värld?
Jag hoppas ni kan förlåta min vän. Det var flera olika viner.
Det var inte mängden, utan blandningen.
Då förstår ni hur det ligger till. "Att förstå är att förlåta allt."
Ja.
Ett par kannor rödvinstoddy och så blir det så här.
Ni hann inte ens till fönstret. Tål man inte alkohol, ska man inte dricka.
Det var ingen av oss. Det var någon som inte tillhör vårt college.
Det är lika otrevligt att torka upp, vem det än var.
-Det ligger fem shilling på bordet. -Jag såg det. Tack.
Jag hade hellre sluppit ändå.
Sedan monarkin återupprättats var puritanismens era definitivt slut...
Jag tog min kappa och gick, Vid den tiden gick jag ännu på föreläsningar.
Kvinnliga aktörer, en dittills otänkbar företeelse-
-framträdde på scenen för första gången i den engelska dramatikens historia.
En känsla av lugn återinfann sig i landet.
Denna nya främmande känsla av frihet tog sig i sanning uttryck-
-i en häpnadsväckande explosion av konstnärlig kreativitet.
Har du sett ditt rum?
-Lunt, vad är det här? -Herrn från i går. Han lämnade den där.
"Jag är förkrossad. Aloysius talar inte med mig förrän jag blivit förlåten."
"Var snäll och kom på lunch i dag. Sebastian Flyte."
En mycket skämtsam ung herre. Det var trevligt att städa efter honom.
Då äter ni väl ute? Det sa jag till era vänner som ville äta här hos er.
Ja, Lunt. Jag äter lunch ute.
Ta några blommor själv. Och till mrs Lunt, om ni vill.
Tack, sir. Det finns ingen mrs Lunt.
Jag gick dit med osäkra steg. Det var främmande mark.
En varnande röst i mitt huvud som lät som Collins-
-sa att mest passande vore att visa sig reserverad.
Men jag sökte kärlek och jag gick med nyfikenhet och en svag aning om-
-att jag nu äntligen skulle hitta den hemliga dörr, som andra redan funnit-
-som ledde till en förtrollad trädgård som låg dold där någonstans-
-i hjärtat av den grå staden.
Jag har räknat dem. Det blir fem var och två över. De som blir över tar jag.
Jag är oförklarligt hungrig i dag. Jag besökte apotekaren i går...
Nu är jag så borta så det känns som om gårdagskvällen var en dröm.
Väck mig inte.
Hej.
Nu ska vi ha champagne.
Tack för blommorna. Rummet liknar ett växthus.
Min otäcke uppassare har lagt Aloysius.
Men det gör inget, för vipäggen skulle inte räcka.
Hobson avskyr Aloysius. Din uppassare verkar mycket bättre.
Han var väldigt rar i morse. Andra skulle ha varit stränga.
Det gruffades i trappan i går kväll. Det måste ha varit ni.
-Vi var tysta som möss. -Nästan i alla fall.
När gästerna kom satte de kurs mot vipäggen.
Sen såg de Sebastian och sist mig. En artig brist på nyfikenhet antydde-
-att de inte ville förolämpa mig genom att låtsas som om vi aldrig träffats.
Vipägg! De första jag har sett i år. Var köper du dem?
Mamma skickar dem från Brideshead. De lägger ägg tidigt för hennes skull.
Vi åt Hummer Thermidor när den siste gästen kom.
Kära ni.
Jag kunde inte komma tidigare. Jag åt lunch med min hopplösa handledare.
Han tyckte det var märkligt att jag gick.
Jag sa att jag måste byta om för att spela fotboll.
Kom och sätt dig.
Jag har ätit upp dina ägg.
Du känner visst inte Charles Ryder.
-Nej... -Anthony Blanche.
Men jag har en angenäm känsla av att jag kommer att göra det.
-Blanche! -Alla på college vet om det.
-Vet vad då? -Att du förlorat din svendom.
Eller snarare förlagt den...
Du får min grande passion att förblekna.
-Vad pladdrar du om, din dego? -Häcklar du min kosmopolitiska uppväxt?
Du som lånade 300 franc till en natt-
-med den där gamla slampan i Le Touquet.
Det var en njugg summa för hennes besvär. Och vilket besvär sen!
-Charles, se inte så allvarlig ut. -Lät du Boy få hertiginnan?
Min relation med hertiginnan var på ett plan som ni spolingar inte förstår.
Vet du vad det var som befäste vår kärlek?
Vi använde samma nagellack till tånaglarna.
Han räknar ut att nu är stunden läglig
strax efter maten, tråkighet och trötthet
Han tränger på med smekningar
och hon avvisar inte, fast hon ej begär dem
Röd och beslutsam går han då till angrepp
trevande händer möter inget motstånd
hans fåfänga behöver inget svar likgiltighet tas för välkomsthälsning
Och jag, Tiresias, led allt i förväg
som skedde på divanen eller sängen
Jag som har suttit invid Tebes murar
och vandrat djupast i de dödas rike
Han ger till sist beskyddande en kyss
och tar sig ner
för trappan, som är mörk
Nu blev de överraskade.
Roddare är hjältar till sjöss, tycker jag.
-Vi måste hejda den där stjärtgossen. -Det tycker jag inte.
Kära du, jag vill sticka pilar med hullingar i dig - som en nåldyna.
Så underbart att Sebastian har hittat dig.
Var gömmer du dig? Jag ska jaga upp dig ur din håla som en gammal vessla.
Au revoir.
Det är bäst att jag också går.
-Tack så mycket. -Ta lite mer Cointreau.
Sen måste jag gå till botaniska trädgården.
-Varför det? -För att titta på murgrönan.
Jag har aldrig varit i botaniska trädgården.
Du har mycket att lära.
Det finns fler sorters murgröna än jag anade.
Jag skulle inte klara mig utan trädgården.
När jag kom hem var rummen precis som jag lämnat dem på morgonen.
Men det vilade något torftigt över dem som inte hade stört mig tidigare.
Inget utom de gyllene påskliljorna tycktes äkta.
Jag tycker inte heller särskilt bra om den.
Nu vill han väl att jag ska ta hand om den.
Och var jag ställer den behöver ingen bry sig om.
Den dagen började min och Sebastians vänskap.
Därför låg jag bredvid honom den där junimorgonen under almarna-
-och såg röken stiga från hans läppar mot grenarna.
Du har fortfarande inte sagt vart vi ska.
Var inte så otålig, Charles.
Jag har ju sagt att vi ska hälsa på en vän.
-Vilken vän? -Hawkins.
-Vem är Hawkins? -Det får du snart veta.
Nå?
Nå?!
Vilket ställe att bo på!
Min familj bor där.
-Du behöver inte träffa dem. -Det skulle jag vilja.
Det går inte, de är i London och dansar.
Allt är igenbommat. Vi går in här.
Jag vill att du ska träffa Nanny Hawkins. Det är därför vi är här.
Vilken överraskning!
Vem har du med dig?
Det är mr Charles Ryder, en vän från Oxford.
God dag, mrs Hawkins.
Nu kom ni i rättan tid! Julia är här över dagen.
Hon har berättat om London hela morgonen. Så roligt de har!
Hon åkte nyss - till Konservativa kvinnor.
Men hon åker hem direkt efter sitt tal.
-Vi kan tyvärr inte stanna. -Hon skulle bli så överraskad.
Hon måste stanna till teet, det är det viktigaste för Konservativa kvinnor.
-Hur har du det? Studerar du flitigt? -Inte särskilt.
Spelar du kricket som din bror? Han hade tid till studierna också.
Har du sett artikeln om Julia i tidningen?
Jag fick den av henne. Fotografiet gör henne inte rättvisa...
...men det är fint skrivet.
"Lady Marchmains dotter debuterar i societeten."
"Lika spirituell som dekorativ, den populäraste debutanten."
Så sant, men synd att hon klippte sig. Hon hade så vackert hår-
-precis som Hennes nåd. "Onaturligt", sa jag till fader Phipps...
De fortsatte tala.
Det var ett förtjusande rum. På spiselkransen stod presenter-
-som hon fått av sina barn. Souvenirer från många semestrar.
Så var det dags för te.
Tyvärr kan vi inte stanna på te. Vi måste åka tillbaka.
Julia kommer att bli upprörd. Det skulle ju vara en sån överraskning.
-Adjö, Nanny. -Adjö.
-Kom, Charles. -Adjö.
Stackars Nanny. Hon verkar ha så långtråkigt.
Hon kunde bo hos mig i Oxford-
-men då vill hon väl att jag ska gå i kyrkan.
Skynda på innan min syster kommer.
Vem skäms du över? Henne eller mig?
Jag skäms över mig själv.
Jag vill inte att du beblandar dig med min familj.
De är så förfärligt charmerande. De har alltid tagit saker ifrån mig.
Om de charmar dig så blir du deras vän i stället för min - det vill jag inte.
För all del.
Jag har inget att invända.
-Ska vi inte gå husesyn? -Det är igenbommat.
Vi kom för Nannys skull.
På drottning Alexandras dag är det visning för en shilling.
Kom och titta, om du så gärna vill!
Så här ser det ut överallt. Inget att se.
En del fina saker som jag kan visa nån gång.
Inte nu.
Men kapellet måste du se!
-Varför gjorde du så? -Ren hövlighet.
Du behöver inte göra det för min skull.
Du ville ju ha en rundtur...
Vad tycks?
Kors!
Pappa lät renovera det åt mamma.
Det var en bröllopsgåva.
Julia. Vi klarade oss med nöd och näppe.
Förlåt mig. Jag har inte varit särskilt trevlig i dag.
Det blir ofta så när jag är på Brideshead.
Men jag ville absolut att du skulle träffa Nanny.
-Jag frågar inte dig om din familj. -Och jag frågar inte om din.
-Du ser frågvis ut. -Du är så hemlighetsfull.
Det hoppas jag att jag är om det mesta...
Jag kanske är nyfiken ändå...
Jag vet inte så mycket om sånt. Själv har jag bara min far.
En faster brukade hålla ett öga på mig, men min far körde i väg henne.
Du vet inte vad du har sluppit.
Vi är oändligt många. Du kan slå upp oss i adelskalendern.
Min barndom präglades av ensamhet och förmörkades av krig och dödsfall.
Under den strikta engelska ungdomstiden-
-med skolsystemets stränga fostran-
-hade jag tillägnat mig en sorgsen och bister stil.
Nu - den där sommaren med Sebastian-
-fick jag en aning om något som jag aldrig känt till: en lycklig barndom.
Även om våra leksaker bestod av sidenskjortor, likörer och cigarrer-
-och okynnet kanske påminde om allvarliga synder-
-så kände vi en sorts barnslighet som gränsade till oskuldsfull glädje.
Jag hade mina första tentamina. Det var nödvändigt att bli godkänd.
Det blev jag sedan jag förbjudit Sebastian att hälsa på.
Jag satt uppe sent med svart kaffe och pluggade försummade texter.
Texterna har jag glömt, men kärleken som jag fick uppleva den terminen-
-kommer att leva vidare inom mig under resten av mitt liv.
Det var även då kusin Jasper kom på ett sista besök och beklagade sig.
Jag var ledig efter att ha gjort sista skrivningen i historia.
Jaspers mörka kostym och vita fluga visade att han var mitt uppe i det.
Han utstrålade en oro över att inte ha gjort sig själv rättvisa-
-med Pindaros orficism.
Enbart plikten förde honom till mig. Det var olägligt för oss båda.
Jag vet inte vad du får i underhåll, men du måste göra av med det dubbla.
Är den betald?
Eller de här?
-Eller det här motbjudande föremålet? -Ja, skallen betalade jag kontant.
Och kläderna... Din utstyrsel är en salig blandning plagg lämpade för-
-en tillgjord trädgårdsfest i Maidenhead-
-och en uppsluppen sångtävling i en villastad.
-Jag är ledsen om det stör dig. -Och drickandet!
Att bli berusad ett par gånger per termin är helt i sin ordning-
-men du ses ideligen onykter mitt på eftermiddagen!
Det är min ensak, Jasper.
Det var väntat att du skulle begå misstag första året. Det gör vi alla.
Jag hamnade i en betänklig grupp som ömmade för humleplockare under lovet.
Men du umgås utan vidare med de värsta typerna på universitetet.
Är det det som bekymrar dig?
Anthony Blanche... Honom kan man inte ha överseende med.
-Jag är inte heller förtjust i honom. -Han är ju ofta här.
De traditionsbundna ogillar det. De vill inte ha honom här.
-De slängde honom i fontänen i går! -Jag hörde det.
Du tror att jag inte vet vad som händer på colleget, men jag får höra en del.
Jag får höra förmycket.
Jag har blivit föremål för åtlöje på grund av dig - på klubben.
Och den där Sebastian Flyte och du verkar vara oskiljaktiga.
Hans bror var visserligen en bra karl, men din vän...
...verkar märklig, det talas om honom.
Jag är ledsen. Det måste vara pinsamt för dig, men jag tycker om de typerna.
Jag tycker om att bli berusad vid lunch.
Underhållet är inte överskridet, men det lär det vara när terminen är över.
Gör du mig sällskap? Jag brukar ta ett glas champagne så här dags.
Om du stannar kanske du får träffa den föraktlige mr Blanche.
-Vi ska äta middag i kväll. -Nej tack.
Jag har grekisk historia och etik på måndag.
Kusin Jasper misströstade.
Av det jag gjorde, är det inget jag ångrar eller hade gjort annorlunda.
I dag kanske jag hade bemött Jaspers mästrande på ett mer handfast sätt.
Jag kunde ha sagt att källan till visdom är att känna och älska någon.
Två till dig och...
...två till mig. Mums.
Du får inte sherry som du säkert föredrar.
Du måste prova denna utsökta brygd.
-Vad är det? -Alexandercocktail.
Tycker du inte om det? Då tar jag dem.
En...
Två...
Tre...
Fyra.
Där slank de ner.
-Så studenterna stirrar! -Det förvånar mig inte.
Jag och studenterna är inte såta vänner just nu, därför ska vi äta i Thame.
-Vilka kommer? -Inga. I kväll är du bara min.
Där finns ett förtjusande hotell som inte är de här gossarnas favorit.
Har du hört vad de gjorde i går kväll? Det var verkligen för styggt.
Det var inte första gången Anthony blev doppad-
-men det verkade bekymra honom.
Jag ville inte att de skulle bli våldsamma så jag sa:
"Kära söta bondlurkar, om ni hade någon insikt i sexualpsykologi"-
-"skulle ni inse att jag uppskattar att en skara gossar våldför sig på mig."
"En högst oanständig njutning."
"Om någon känner sig manad, så kom och ta mig."
"Om ni däremot vill tillfredsställa någon mer obskyr libido"-
-"så kan vi lugnt gå till vattnet."
Så jag klev ner i fontänen. Det var faktiskt riktigt uppfriskande.
Jag lekte lite och intog några poser...
La fatigue du nord!
Något så otrevligt skulle väl aldrig hända Sebastian?
-Nej... -Nej, Sebastian är nämligen charmig.
Men du har ju inte känt honom lika länge som jag.
-Hur länge är det? -Vi var skolkamrater.
På den tiden sa många att han var en liten slyna.
Vi andra fick ofta stryk utan anledning.
Men aldrig Sebastian.
Jag minns när han var femton. Han hade aldrig kvisslor.
Boy Mulcaster var fullständigt skrofulös, men inte Sebastian.
Eller hade han en envis kvissla i nacken? Ja, det hade han visst.
Narcissus med en enda blemma.
Vi var katoliker och gick i mässan tillsammans.
Bikten tog lång tid. Jag undrade vad han sa.
Han gjorde ju aldrig något fel. Han blev i alla fall aldrig bestraffad.
Han kanske lät charmen flöda genom gallret...
Jag har berättat om dig för Cocteau. Han är full av förväntan.
Charles, du är något unikt.
Konstnär. Men vem erkänner dig?
Häromdagen sa jag till Sebastian att du tecknar som Ingres.
Vet du vad han sa?
"Ja. Aloysius tecknar också fint, fast han är mer modern."
Så charmerande, så roande.
Önskar du att Sebastian var här?
-Nej. -Jo, det gör du. Gör jag?
Jag undrar det.
Vi tänker bara på den där lilla charmgossen!
Jag tror du hypnotiserar mig.
Här bjuder jag ut dig för att få tala om mig själv-
-och så talar jag bara om Sebastian.
Och det är ju inget märkvärdigt med honom-
-förutom att han är född i en så ödesdiger familj.
När man talar om föräldrarna öppnar sig ett bottenlöst hål. Vilket par!
De var gifta i 15 år. Sen drog lord Marchmain ut i krig.
Han kom aldrig tillbaka, men inledde en förbindelse med en begåvad dansös.
-Varför begär hon inte skilsmässa? -Hon är skenhelig.
Man kan tro att den gamle syndaren har torterat henne, stulit farsarvet-
-ätit upp hennes barn och förlustat sig iklädd blommor från Sodom och Gomorra.
Hon suger blod, kära du. Man ser märkena efter hennes tänder på offren.
Det är svartkonst. Någon annan förklaring finns inte.
Alltså får vi inte klandra Sebastian.
-För vad? -För att vara lite banal.
Men du klandrar väl aldrig Sebastian?
Med en så dyster bakgrund måste han vara naturlig och charmig.
Han har ju inte huvudet på skaft direkt, det kan ingen påstå.
Även om vi älskar honom.
Ärligt talat...
Har du nånsin hört Sebastian säga nåt som du inte glömt efter fem minuter?
När han talar tänker jag alltid på den vämjeliga målningen "Såpbubblor".
Att konversera är som att jonglera. Bollar och fat flyger, upp och ner-
-glittrande i rampljuset.
Men när vår käre Sebastian talar liknar det...
...en liten såpbubbla som svävar bort från sin lerpipa-
-full av regnbågsljus en sekund. Och sen...
...försvunnen. Ingenting blir kvar. Ingenting.
Ska vi gå?
-Hur mycket är klockan? -Över nio.
Jag lät honom sova. Jag trodde inte han ville gå i kyrkan.
Alldeles riktigt, Lunt.
Det var sista söndagen på terminen.
Klockan var nästan elva. Jag hörde växelringningen upphöra-
-och ersättas av klockspelet som kallade till gudstjänst.
Bara kyrkobesökare verkade vara i farten. På väg till Saint Barnabas-
-Saint Columba, Saint Aloysius, Saint Mary's, Pusey House, Blackfriars...
Alla för att fira gudstjänst efter sin tro.
Bara fyra stolta indier visade sin självständighet och gick till floden.
Så gick jag, genom en värld av fromhet, till Sebastian.
Hej!
Jag har varit i mässan. Jag visste att mamma skrev till Monsignore Bell.
Jag blev bjuden på middag två gånger förra veckan.
Jag satte mig längst fram och fullkomligt vrålade "Hell dig, Maria".
Skönt att det är över.
Hur var middagen med Antoine? Vad talade ni om?
-Det var mest han som talade. -Så brukar det vara.
-Kände du honom på Eton? -Knappt.
Han blev relegerad under min första termin. Men jag minns honom.
-Gick ni i kyrkan tillsammans? -Det tror jag inte, hur så?
-Har han träffat din familj? -Så besynnerlig du verkar i dag.
Nej, det tror jag inte. Hur så?
Jag undrar hur mycket som är sant.
Ytterst lite, tror jag. Det är hans charm.
Det är inte charmigt, det är djävulskt.
Han försökte vända mig emot dig.
Han lyckades nästan.
Jaså?
Så fånigt.
Aloysius skulle inte ha tyckt om det. - Eller hur, din uppblåsta gamla björn?
Sommarlovet kom och Sebastian försvann till sitt andra liv.
Jag kände mig övergiven och full av saknad.
Jag återvände till min far utan planer eller pengar.
Jag hade övertrasserat kontot och behövde fars samtycke för att få mer.
-Käre pojke! Ingen sa att du kommit. -God dag, far.
-Var resan tröttsam? Har du fått te? -Ja, mrs Abel har serverat te.
Har du hälsan? Jag har gjort ett ganska djärvt köp på Sonerscheins.
En terrakottatjur från 400-talet. Därför glömde jag att du skulle komma.
-Var vagnen väldigt full? -Nej, jag fick en plats i hörnet.
Bra.
Har du fått kvällstidningen av Hayter?
Inte mycket nyheter, förstås. Bara dumheter!
Vad vill du dricka? - Hayter, vad har vi att bjuda på?
-Det finns lite whisky. -Vi har whisky. Eller något annat?
-Vad har vi mer? -Vi har inget annat.
Vi har inget annat. Säg till Hayter vad du vill ha, så köper han det.
Jag har aldrig vin hemma. Jag får inte dricka och jag får aldrig besök.
Men du får vad du vill.
-Stannar du länge? -Jag vet inte riktigt.
Lovet är väldigt långt.
På min tid åkte vi med "studiesällskap" till någon bergstrakt.
Varför skulle bergslandskap främja studierna?
Jag har funderat på en konstskola.
Alla är stängda. Eleverna åker till Barbison och målar ute i det fria.
På min tid fanns något som hette "skissklubben".
Medlemmar av båda könen, cyklar, spräckliga knäbyxor, parasoller-
-och, som folk trodde, fri kärlek. Bara dumheter.
De håller fortfarande på. Du kanske vill försöka med det?
Ett av problemen med ledigheten...är pengar.
Det ska du inte bekymra dig för vid din ålder.
-Jag har det lite knapert. -Jaha?
Jag vet inte hur jag ska klara mig de närmaste månaderna.
Jag är inte rätt person att be om råd. Jag har aldrig haft det "knapert"-
-som du så pinsamt kallar det. Ja, vad annat kan man kalla det?
Vara i knipa, beträngd, utarmad, barskrapad, pank, stå på bar backe?
I penningknipa? Ja, det säger vi. Du är i penningknipa.
-Vad tycker far att jag ska göra? -Din kusin Melchior var oförsiktig...
...och hamnade i verklig knipa. Han reste till Australien.
Hayter, jag tappade min bok.
Under den kvava vecka som följde såg jag inte mycket av min far.
Han tillbringade timmar i sträck i sitt arbetsrum. Ibland gick han ut.
Ibland var han borta en halvtimme, ibland hela dagen.
Jaså, där är du. Utmärkt.
Det är mycket varmt i dag. Mycket varmt.
Han berättade aldrig vad han gjorde.
Middagsbordet var vårt slagfält.
Charles, du kanske kan tala med mig? Jag har haft en ansträngande dag.
Jag hade sett fram emot lite småprat.
Javisst, far.
-Vad ska vi tala om? -Muntra upp mig.
-Vad visas på teatern? -Jag har inte varit där.
Det borde du verkligen.
Det är onaturligt att en ung man är hemma varje kväll.
Som far vet, har jag inga pengar till teater.
Käre pojke, du får inte låta pengar styra ditt liv.
Vid din ålder var din kusin delägare i en musikuppsättning.
Ett av hans få lyckade företag.
Gå på teater som ett led i din utbildning.
Jag fick ett brev från Sebastian.
Det var skrivet på viktorianskt kondoleanspapper-
-med svart krona och svarta kanter.
Käraste Charles, Brevpappret visar att jag sörjer min förlorade oskuld.
Den verkade aldrig få leva. Läkarna misströstade från början.
Snart åker jag till pappa i syndens palats i Venedig.
Jag önskar att du kunde följa med. Jag önskar att du var här.
Jag får aldrig vara ensam. Folk kommer och går hela tiden.
Men de vita hallonen är mogna. Aloysius får nog stanna hemma.
Han får inte träffa otäcka italienska björnar.
Hälsningar av vilken värmegrad du vill, S.
Missämjan blev förödande-
-men jag led mest, far hade större resurser.
En dag fick jag ett vapen i min hand.
Jag träffade en gammal skolkamrat som hette Jorkins.
Jag hade aldrig tyckt om honom, men bjöd hem honom på middag.
Far gav snabbt igen, Han låtsades att Jorkins var amerikan.
Så vänligt av er att komma hela vägen hit, mr Jorkins.
Det är inte långt. Bara några minuter.
Vetenskapen utplånar avstånden.
Är ni här i affärer?
Jag äraffärsman, om det är det ni menar.
En kusin till mig var affärsman, det var före er tid.
Jag har tänkt mycket på honom. Han trillade dit.
Finner ni hans olycka roande?
Eller är ni obekant med mitt ordval?
Ni skulle förmodligen säga... att han gick omkull.
Det vet jag inte... Jag menar...
Jag antar att ni tycker att vårt liv här är småstadsaktigt.
Far var i högform.
Hela kvällen lekte han sin låtsaslek.
Han förklarade engelska uttryck och räknade om pund till dollar.
Min gäst kände att ett missförstånd förelåg beträffande vem han var-
-som han aldrig fick chans att reda ut.
Jag menar... Om...
Vid ett tillfälle gick far för långt.
När ni bor i London saknar ni väl er nationalsport?
-Min nationalsport? -Kricket.
Bry er inte om det.
För att variera Charles hemmakvällar har jag en överraskning.
Jag har bjudit in några unga vänner som kommer och spelar musik.
Du känner ju familjen Orme-Herrick.
Visste du att miss Orme-Herrick spelar cello?
Hon ska spela för oss i kväll!
Charles!
Charles, jag måste gå.
Snälla du...
Jorkins måste gå. Han ska upp tidigt i morgon.
Så tråkigt. - Adjö då, mr Jorkins.
Ni gör väl visit nästa gång ni tar er över "pölen".
Adjö, mr Ryder, och tack. Jag är ledsen att jag måste gå.
-Jag följer honom till dörren. -Du måste bjuda hem honom igen, snart!
God natt, Jorkins.
Så tråkiga vänner jag har.
Om det inte varit för dig, hade jag aldrig bjudit hem dem.
Jag har sällan gäster nuförtiden.
Nu när du är här så länge, blir det många sådana kvällar.
Tyckte du om miss Orme-Herrick?
Nej.
Var det på grund av den lilla mustaschen eller de stora fötterna?
Tror du att hon hade roligt?
Nej.
Det intrycket fick jag också. Jag undrar om någon hade trevligt.
Den unge utlänningen spelade hemskt. Var kan jag ha träffat honom?
Och miss Constantia Smethwick, var kan jag ha träffat henne?
Men man måste fullgöra sina sällskapliga plikter.
Så länge du är här ska du inte ha tråkigt.
En dag fick jag ett telegram från Sebastian som gjorde mig orolig.
Du anar inte var jag har varit i dag. I zoologiska trädgården.
Det var angenämt. Djuren verkade uppskatta solskenet.
Far, jag måste resa omedelbart.
En vän till mig är allvarligt skadad. Det går ett tåg om en halvtimme.
"Allvarligt skadad. Kom omedelbart. Sebastian."
Olyckan kan inte ha varit så allvarlig som du tror-
-eftersom det är undertecknat av offret självt.
Han kan förvisso vara vid medvetande, men blind eller förlamad.
Varför är din närvaro så nödvändig?
Du har inga kunskaper inom medicin och är inte präst. Hoppas du på ett arv?
Han är en god vän!
Orme-Herrick är min vän, men inte skulle jag åka till hans dödsbädd.
Det skulle inte lady Orme-Herrick vilja.
Men du tycks inte ha sådana betänkligheter.
Jag kommer att sakna dig, men gör dig ingen brådska för min skull.
Oron växte inom mig.
Bilder av katastrofer kom upp till ytan och visade sig för mitt inre.
Ett laddat gevär som inte är stadigt, en häst som stegrar sig-
-en dunkel tjärn med en dold stör, en bil i en kurva utan sikt.
Alla tänkbara hot mot civiliserat liv vaknade till liv och förföljde mig.
Jag föreställde mig till och med en mördare i mörkret med ett blyrör.
Biljetten tack, sir.
Brideshead, sir? Lady Julia väntar på framsidan.
Mr Ryder? Hoppa in.
-Hur mår han? -Bra. Har ni ätit middag?
-Ja, på tåget. -Säkert gräslig. Det finns mer hemma.
Sebastian och jag är ensamma så vi väntade på er.
-Vad är det som har hänt? -Har han inte sagt det?
Annars hade ni väl inte kommit... Ett pyttelitet ben i foten är brutet.
Foten måste hållas högt i en månad.
Han är uttråkad och det förstör hans planer. Han gör stor affär av det.
Alla andra är borta. Först ville han att jag skulle stanna hos honom.
Ni vet väl hur vansinnigt patetisk han kan vara.
Någon annan måste väl finnas, sa jag.
Det fanns ingen annan än jag, sa han. Till slut försökte han med er.
Jag lovade stanna om ni inte kunde, så ni förstår att jag är glad.
Ni är verkligen storsint som kommer med så kort varsel.
-Hur gick det till? -Han spelade krocket.
Han blev arg och föll över en båge. Inget särskilt hedervärt ärr...
Hon påminde så mycket om Sebastian-
-att jag blev förvirrad. Det kändes både välbekant och främmande.
Jag avskyr att köra så här dags. Ingen annan som kan köra är hemma.
Sebastian och jag bor praktiskt taget ute i det fria.
Cigarrett? Tänd en åt mig, är ni snäll.
Det var första gången någon bett mig om det.
När jag satte cigarretten mellan hennes läppar-
-uppfattade jag något vagt sexuellt som bara jag märkte.
Ni har varit här förut. Det säger Nanny.
Ni ville inte dricka te med mig.
Det var Sebastian.
Ni borde inte låta honom köra med er. Det är inte bra för honom.
Så där, ja.
Det skulle vara likt Sebastian att börja middagen utan er.
Tack. - Hej, älskling.
Tack, Wilcox.
Nu har jag hämtat din kompis.
-Jag trodde att du höll på att dö. -Jag också.
Smärtan var outhärdlig. - Kan du be Wilcox servera champagne?
Jag avskyr champagne! Mr Ryder har redan ätit middag.
Mr Ryder? Mr Ryder?! Charles dricker champagne när som helst!
När jag ser min bandagerade fot inbillar jag mig att jag har gikt.
Det får mig att längta efter champagne.
Vart ska vi?
Middagen hölls i röda matsalen. Medan de åt middag-
-berättade jag om striden med min far.
Han sa: "Ni saknar väl er nationalsport?"
Jorkins sa: "Vilken nationalsport?" Far sa: "Kricket naturligtvis."
Ibland är han galen.
Det låter som en raring, tycker jag. Nu måste jag lämna er pojkar.
-Vart ska du? -Barnkammaren.
-Jag lovade Nanny ett parti halma. -Nanny lever för nöjen.
God natt, mr Ryder, och adjö. Jag åker tidigt i morgon. Tack för avlösningen.
-Min syster är dryg i kväll. -Hon tycker inte om mig.
Hon tycker inte om någon. Jag älskar henne. Hon är så lik mig.
-Gör du? Är hon? -Till utseendet, alltså.
Jag skulle aldrig älska någon med min personlighet.
Charles, vi kommer att få en sagolik tid för oss själva.
När jag såg Julia köra i väg från gårdsplanen nästa morgon-
-upplevde jag en känsla av frihet och frid som jag skulle erfara igen-
-när sirenen ljöd "faran över" efter en orolig natt.
Jag kände mig nära himmelriket de där långsamma dagarna på Brideshead.
Det är så jag vill minnas Sebastian. Så som han var den sommaren-
-när vi vandrade ensamma genom det förtrollade palatset.